![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
План
1 .Особистість 2
2,Особистісний ріст 4
З. Тренінг особистішого росту 7
Список використаної літератури
1. Особистість
Відповідно до базової установки і рішення проблеми сутність людини розв'язується і питання про те, "що робити" з цією сутністю, щоб людина стала "краще", як її правильно розвивати, виховувати. Це питання про значення виховання принципово розв'язується таким чином: якщо сутність людини негативна, то її треба виправити; якщо її немає - її треба створити, сконструювати і "вкласти" в людину (при цьому в обох випадках головним орієнтиром виступають так звані інтереси суспільства); якщо вона позитивна - їй треба допомогти розкритися; якщо сутність здобувається за допомогою вільного вибору, то слід допомогти їй зробити цей вибір (в останніх двох випадках основною задачею ставляться інтереси самої людини).
Особистість - це людина як суб'єкт власного життя, відповідальна за взаємодію як із зовнішнім світом, включаючи і інших людей, так і з внутрішнім світом, з самим собою. Особистість - це внутрішня система саморегуляції людини. На неї впливає як внутрішній світ так і зовнішній світ в широкому значенні, включаючи в першу чергу інших людей. Співвідношення між цими трьома рушійними силами і визначає лінію життя людини; його можна відобразити у вигляді своєрідного трикутника розвитку:
Найважливішими характеристиками зрілої особистості є: цілеспрямованість, самостійність, динамічність, цілісність, конструктивність, індивідуальність. Проте ці атрибути особистості не дані, а швидше задані, і ступінь їх актуалізації залежить від певних умов - перш за все якраз від того, які у особистості складаються взаємостосунки з двома іншими силами. У внутрішньому світі закладений могутній потенціал, "головна рушійна сила життя" і розвитку людини - прагнення до росту, до розкриття здібностей і посилення можливостей, до більшої ефективності, зрілості і конструктивності, які К. Роджерс назвав "тенденцією до актуалізації". І тому для особи початкові, визначаючі відносини - саме з внутрішнім світом, з самим собою.
Якщо людина (особистість) вільна і має нагоду прислухатися до себе і покластися на себе як на цілісну природну істоту, точно і повно відображаючу те, що відбувається в ньому самому, то "тенденція до актуалізації" діє в повну силу і забезпечує рух людини - не дивлячись на можливі помилки і труднощі - до більшої зрілості, до більш повноцінного життя. Дуже важливо, що ця тенденція признається закладеною в природі людини як потенціал, який актуалізується за певних умов, але не формується і не управляється зовнішніми силами: "це внутрішня тенденція, вона не мотивується ззовні, і навчити цьому неможливо"
Відносини особистості із зовнішнім світом - особливо з світом інших людей - куди складніші, неоднозначні і драматичні. З боку особистості є сильна зацікавленість у контакті з іншими людьми, - людина має глибоку потребу у взаємостосунках.
2. Особистісний ріст
Головне психологічне значення особистісного росту - звільнення, отримання себе і свого життєвого шляху, самоактуалізація і розвиток всіх основних особових атрибутів. А взаємодія особистості з власним внутрішнім світом в цілому не менше значуща, ніж з світом зовнішнім. Принципово важливим для людини є також визнання і повага його внутрішнього світу іншими людьми. Тобто, повноцінний особистіший ріст можливий тільки в тому випадку, якщо інтраперсональність (внутрішній світ) не пригнічуватиметься інтерперсональністью (зовнішній світ) і якщо між всіма трьома вершинами "трикутника розвитку" не буде боротьби або зневажливого ігнорування, а буде конструктивна співпраця, діалог.
Основний закон особистого росту: якщо є необхідні умови, то в людині актуалізується процес саморозвитку, природним слідством якого будуть зміни у напрямі його особової зрілості. Саме ці зміни - їх зміст, спрямованість, динаміка - свідчать про процес особистісного росту і можуть виступати як критерії особистісного росту.
При повноцінному особистішому рості ці зміни зачіпають взаємостосунки особистості як з внутрішнім світом (інтраперсональністью), так і із зовнішнім світом (інтерперсональністью). Відповідно і критерії особистісного росту складаються з інтраперсональних та інтерперсональних критеріїв. Найважливішими з них є наступні:
ШТРАПЕРСОНАЛЬШ (ВНУТРІШНІ) КРИТЕРІЇ
ОСОБИСТІСНОГО РОСТУ:
Прийняття себе. Це означає визнання себе і безумовну любов до себе такого, який я є, відношення до себе як "особистості, гідної поваги, здібної до самостійного вибору", віру в себе і свої можливості, довіра власній природі, організму.
Відкритість внутрішньому досвіду переживань. "Досвід переживань" - це переживання подій внутрішнього світу (включаючих і
віддзеркалення подій світу зовнішнього). Чим більш сильна і зріла особа -тим більше вона здатна прислухатися до внутрішньої реальності, віднестися до неї як до гідної довіри і "жити справжнім".
Розуміння себе. Якомога більш точне, повне і глибоке уявлення про себе і свій актуальний стан (включаючи реальні свої переживання, бажання, думки і т.д.); здатність побачити і почути себе справжнього, крізь нашарування масок, ролей і захистів.
Відповідальна свобода. У взаємостосунках з самим собою це означає, перш за все, відповідальність за здійснення свого життя саме як свого, усвідомлення і ухвалення своєї свободи, відповідальність за вибір цінностей і винесення оцінок, незалежність від тиску зовнішніх оцінок. І, нарешті, це відповідальність за актуалізацію своєї індивідуальності і самобутності, за те, щоб залишитися вірним собі.
Цілісність. Найважливіший напрям особистісного росту - посилення і розширення взаємозв'язаності всіх аспектів життя людини, а особливо -цілісності внутрішнього світу і самої особистості. Це збереження і захист цілісності, якою людина володіє спочатку.
Динамічність. Найважливіший критерій особистісного росту -динамічність, гнучкість, відвертість змінам і здатність, зберігаючи свою ідентичність, розвиватися через вирішення актуальних протиріч і проблем і постійно "бути в процесі" - "швидше бути процесом можливостей, що зароджуються, ніж перетворитися на якусь застиглу мету".
ІНТЕРПЕРСОНАЛЬШ (ЗОВНІШНІ) КРИТЕРІЇ
ОСОБИСТІСНОГО РОСТУ:
Прийняття інших. В інтерперсональному напрямі особистісний ріст виявляється перш за все в динаміці відношення до інших людей. Особистість тим більше зріла, чим в більшій мірі вона здатна до прийняття інших людей такими, які вони є, до поваги їх своєрідності і права бути собою, до визнання їх безумовною цінністю і довіру ним.
Розуміння інших. Зріла особистість відрізняється свободою від стереотипів, здібністю до адекватного, повного сприйняття навколишньої дійсності взагалі і особливо - інших людей. Найважливіший критерій особистісного росту - готовність вступати в міжособисті контакти на основі глибокого і тонкого розуміння і співпереживання, емпатії.
Соціалізація. Особистісний ріст веде до більш ефективного прояву фундаментального прагнення людини - до конструктивних соціальних взаємостосунків. Людина в контактах з іншими стає все більш відкритою і природною, але при цьому - більш реалістичною, гнучкою, здатною компетентно вирішувати міжособисті суперечності і "жити з іншими в максимально можливій гармонії":
Творча адаптивність. Найважливіша якість зрілої особистості -готовність сміливо і відкрито зустрічати життєві проблеми і справлятися з ними, не спрощуючи, а проявляючи "творчу адаптацію до новизни конкретного моменту" і "уміння виразити і використати всі потенційні внутрішні можливості".
Природно, що зміни в кожному з цих напрямів особистісного росту відбуваються (якщо відбуваються) відповідно до своїх специфічних закономірностей. В той же час це процес цілісний, взаємозв'язаний і зростання в одному "особистішому вимірюванні" сприяє просуванню в інших. Тому важливим є сам факт руху в цих напрямах, включення в процес відкриття і отримання себе, що дає можливість людині ставати все більш вільною і відповідальною, неповторною, доброзичливою і відкритою, сильною і творчою і, зрештою, - більш зрілою і здатною сприймати світ (зовнішній і внутрішній) не як загрозу, а як ВИКЛИК ЖИТТЯ і одночасно -ЗАКЛИК ДО ЖИТТЯ...