![](/user_photo/2706_HbeT2.jpg)
- •1.Мікроекономіка як складова частина теоретичної економіки.
- •2. Предмет і методологія мікроекономіки.
- •3. Корисність в економічній теорії та проблема ії виміру. Кардиналістський та ординалістський підхід.
- •4. Закон спадної граничної корисності блага. Перший закон Госсена. Рівновага споживача з кардиналістських позицій. Другий закон Госсена.
- •5. Вибір споживача з ординалістських позицій. Аксіоми ординалістської теорії.
- •6. Криві байдужості, їх властивості.
- •7. Бюджетне обмеження. Рівновага споживача в ординалістській теорії.
- •8. Реакція споживача на зміну його доходу. Лінія «дохід-споживання». Крива Енгеля. Функції Торнквіста.
- •9. Реакція споживача на зміну цін товару. Лінія «ціна-споживання». Побудова кривої індивідуального попиту.
- •10. Використання ефекту доходу і ефекту заміщення. Зв'язок між нормальними товарами, н.С.Ц., звичайними, Гіффена.
- •11. Попит і закон попиту. Фактори, що впливають на попит. Ринковий попит.
- •12. Пропозиція і закон пропозиції. Фактори, що впливають на пропозицію. Ринкова пропозиція.
- •13. Ринкова рівновага. Взаємодія попиту і пропозиції. Рента покупця і продавця.
- •14. Сталість ринкової рівноваги. Порушення ринкової рівноваги.
- •15. Цінова еластичність попиту. Вплив її на дохід виробника.
- •16. Перехресна еластичність попиту. Еластичність попиту за доходом. Ринкова пропозиція.
- •17. Підприємство як суб'єкт ринку та виробничо-ринкова система.
- •18. Параметри підприємства як мікроекономічної моделі. Виробнича функція.
- •19. Виробнича функція з одним змінним фактором. Закон спадної віддачі фактора.
- •20. Виробнича функція з двома змінними факторами. Віддача від масштабу.
- •21. Бюджетне обмеження і рівновага виробника. Траекторія виробничої діяльності фірми. Види технічного прогресу.
- •22. Економічні і бухгалтерські витрати. Нормальний прибуток.
- •23. Витрати виробництва у короткостроковому періоді.
- •24. Витрати виробництва у довгостроковому періоді.
- •25. Характеристика ринку досконалої конкуренції. Криві попиту на продукт конкурентної фірми та її пропозиції.
- •26. Максимізація прибутку конкурентної фірми через сукупні, середні, граничні величини.
- •27. Ринкова поведінка підприємства у короткостроковому періоді в умовах досконалої конкуренції.
- •28. Ринок досконалої конкуренції в довгостроковому періоді.
- •29.Модель «чистої» монополії і її характеристики.
- •30.Монопольний ринок у короткостроковому і тривалому періодах.
- •31. Цінова диференціація та дискримінація.
- •32. Показатели монопольной власти и социальная цена монополии
- •33.Основні ознаки олігополії. Особливості поведінки олігополістів.
- •34. Модель цінових воєн Бертрана. Їх наслідки.
- •37.Методи ціноутворення на олігополістичному ринку.
- •38.Ознаки та хар-ні риси монополістичної конкур.Нецінова конкур.Та її вплив на обсяг продажу і витрат.
- •39. Порівняльна характеристика ринкових структур: досконалої та недосконалої конкуренції.
- •40. Утворення похідного попиту. Еластичність попиту на ресурс, ринковий попит. Попит і пропозиція ресурсу за умов різних типів ринку. Оптимальний обсяг ресурсу.
- •41 Ринок праці. Попит та пропозиція на ринку праці.Криві байдужості, бюджетне обмеження, оптимальний вибір робітника.
- •42 Ринок капіталу попит та пропозиція капіталу. Процес інвестування. Криві часових переваг,міжчасове обмеження,міжчасова рівновага
- •43 Поняття загальної рівноваги,її аналіз. Модель Вальраса
- •44. Рівновага в економіці обміну. Діаграма Еджуорта. Крива споживацьких можливостей.
- •46 . Загальна рівновага та економіка добробуту. Критерії добробуту.
- •45.Ефективність у виробничій сфері. Діаграма Еджуорта. Крива виробничих можливостей.
- •47.Зовнішні ефекти і їх економічний зміст. Регулювання державою зовнішніх ефектів.
- •48. Громадські блага і їх особливості. Роль держави у їх виробництві. Громадський вибір.
- •49. Недосконалість ринку. Економічна роль держави у ринковій економіці. Недосконалість державного регулювання.
- •50.Правові передумови для ринкових суб’єктів. Інституціональна природа для сучасної фірми.
- •Мікроекономіка
- •Мікроекономіка як складова частина теоретичної економіки.
34. Модель цінових воєн Бертрана. Їх наслідки.
Нехай
ринок розділений між двома олігополістами.
Нехай рМ=7>рСК=5,
а Q=3 тис. шт. Тоді TR1=TR2=7*(3/2)=10,5
тис.грн.;
=(7-5)(3/2)=3тис. грн.
Нехай
І олігополіст знизив ціну на 0,5 тис.грн.
Усі покупці перейдуть до нього: Q1
= 3,5 при Р1
= 6,5 тис.грн. Його Q збільшиться з 1,5 до
3,5 тис.шт., TPr1=(6,5-5)3,5= =5,25 тис.грн. Тоді ІІ
олігополіст знижує ціну до 6 тис.грн.
Покупці підуть до нього: Q2
= 4 тис. шт.;
тис.грн. і т.д.
Особливості цінової війни:
1. Незначне зниження ціни одним конкурентом приводить до повної втрати прибутку іншим.
2. Кожного моменту є значний стимул для зниження цін кожним конкурентом.
3. На тривалому проміжку цінова війна невигідна олігополістам.
4. Цінова війна закінчується встановленням конкурентної рівноваги.
Цінові війни недовговічні і фірми вступають у співробітництво, щоб уникнути втрати прибутку. У картелі фірми виступають єдиною монополією, їх Р і Q характерні для чистої монополії, тобто фірми, що злилися в картель, максимізують свій прибуток на основі скорочення Q до рівня MC=MR.
Висновок: картель вигідний олігополістам, але в кожен момент він випробовується на стійкість, тому що існує спокуса порушити угоду.
35. Модель дуополії Курно (1838) припускає, що кожна фірма діє так, начебто не очікує від своїх конкурентів зміни ціни і обсягу виробництва, навіть якщо вона сама це робить. При цьому:
1) обсяг виробництва або ціна конкурента розглядається як задана величина.
2) попит лінійно залежить від ціни;
3) MC = const.
Зобразимо рівновагу в моделі Курно через криві реагування, які показують обсяг виробництва, що максимізує прибуток, який буде вироблятися однією фірмою, якщо дані обсяги виробництва конкурента.
Крива
реагування І відбиває
,
що максимізує прибуток. Крива реагування
ІІ відбиває
,
що максисізує прибуток. Якщо рухатися
відповідно стрілкам від однієї кривої
до іншої, починаючи з
тис. од., це приведе до рівноваги Курно
в т. Е, у якій кожна фірма виробляє 4
тис.од.
Плюси
теорії Курно: по-перше, вона приводить
до стабільної рівноваги; по-друге,
оскільки теорія поширюється на ринки
не тільки з двома фірмами, модель Курно
доводить, що рівноважна ціна поступово
рухається від монопольної ціни до
,
тобто до конкурентної ціни.
Мінуси теорії Курно - у вихідній посилці: конкуренти фірми не відреагують на зміну її ціни чи обсягу виробництва. Життя доводить її помилковість.
Це спрощена модель. Вона може бути розглянута як початковий ескіз боротьби між олігополістами. Наприклад, коли фірма приймає рішення, які потім не може змінити.
36. Модель «ламаної кривої попиту». У 1939 році модель Курно була поліпшена теорією “ламаної кривої попиту” (Холл, Хітч, Суізі). Вона більш наближена до реальної дійсності, тому що будувалася на припущенні, що конкуренти підтримають будь-яке зниження ціни, але не стануть іти за її підвищенням.
Нехай у даний момент у олігополіста склалася комбінація Q і Р, що відповідає т. А. Міркування виробника: у випадку зниження ціни деякі конкуренти, побоюючись скорочення обсягу продажів, можуть наслідувати мій приклад і я навряд чи збільшу різко свої продажі. Лінія D на мою продукцію буде мати більш крутий нахил. Якщо я підвищу ціну, то конкуренти, прагнучи збільшення продажів, навряд чи підуть за мною і зможуть залучити частку моїх покупців. Крива попиту на ділянці АС буде мати більш положистий нахил.
Нахил кривої D на продукцію олігополіста визначається не тільки пропозиціями покупців, але і реакцією на його дії конкурентів. Нашому олігополісту ця реакція достеменно невідома, він у своїх діях виходить з найменш сприятливої для себе реакції. У його уявленні крива D має злам у т. А. Це не дійсна лінія попиту, а суб'єктивна оцінка її даним олігополістом. Передбачається, що олігополіст відчуває “відразу до ризику” і у своїй поведінці виходить з найменш сприятливого варіанта реакції конкурента.
Злам у лінії D означає розрив у лінії MR при сформованому обсязі Q. При зниженні ціни олігополисти розраховують на незначне збільшення сукупного виторгу, а можливо і скорочення загального виторгу (MR < 0). При підвищенні ціни сукупний виторг може скоротитися на набагато більшу величину.
Нехай початкова лінія МС – МС. Оптимальна комбінація Р і Q – у т. А. Нехай ціни на ресурси збільшуються – крива МС1. Оптимальні Р і Q – ті ж самі. Лише коли граничні витрати стануть MC2 (опиняться поза вертикальною ділянкою лінії MR) олігополіст змінить ціну. Таким чином, олігополіст не схильний змінювати ціну при незначних змінах витрат.
Дана модель олігополії не є вичерпною. Вона лише пояснює стабільність цін на олігополістичних ринках, але не пояснює формування початкової ціни.
Так само як і модель Курно, теорія “ламаної кривої попиту” проста й оригінальна, тим більше, що її вихідна посилка значно реалістичніша. Але і ця теорія не може вважатися цілісною моделлю олігополістичного ціноутворення, тому що має істотні обмеження. Пояснюючи, чому олігополіст прагне не змінювати існуючої ціни, теорія нічого не каже про рівень цієї ціни. До того ж дослідження не підтвердили її основний прогноз, відповідно до якого ціни в умовах олігополії більш стабільні, ніж в умовах монополії.